"THE THING ABOUT MY FOLKS"
Povedal vam bom nekaj o svojem očetu.
Imel je zlato srce.
Pošten je bil, da je bilo kar preveč.
In skoraj vedno je dišal po otroškem pudru.
Res je imel rad ta Johnsonov otroški puder.
Mislim kot, zelo.
Potresel je reč po sebi,
čez sebe, pod sebe,
in potem, samo za boljši občutek, spet pod sebe.
Ker, kot je rad govoril, "Nikoli ne veš."
Do današnjega dne, če mi pokrijete oči in me pošljete po sobi,
vam ne bi mogel povedati razlike med
svežo otroško ritko in očetovimi jajci.
Ne pravim, da je to zdrava reč.
Reči hočem samo, da je nekaj, kar se spomnim.
Najlepši trenutki, ki sem jih imel s svojim očetom,
so bili takrat, ko je imel on mogoče najhujše v svojem življenju.
Kdo bi si mislil, kaj? Nikoli ne veš.
Mami, naj neha!
Lilly! -Kaj?
Skačeš po kavču?
Ne.
Prišla bom tja in izklopila TV.
Zakaj? -Zakaj? Si že vse prebrala?
Ja.
Pozno postaja. Čas je za... -Lilly, nehaj!
Lilly! -Moja je!
V redu, tu piše pet spalnic, kmečko, s svojim jezerom.
Kaj to pomeni? Da ima svoje jezero?
Res? Kako veliko je jezero?
Jezero? Kdo kupuje jezero?
Koliko? -No...
Dobro, ko pravite, da lahko veslate, kako daleč lahko veslate?
Grozdje. -Oči.
Dolgo časa lahko veslate,
ali zamahnete dvakrat ali trikrat in se potem spet obrnete?
Veš kaj? Daviš očeta.
No, to je... To mi ne zveni kot jezero.
To se sliši bolj kot ribnik. -Dragi, pozabi.
Mogoče ni niti ribnik. Mogoče je le majhna mokra luža.
Ne šalim se! Nehaj!
Kdo? Lastnik?
Izprašati nas mora?
To se pa noro sliši. -Kaj to pomeni?
Punci, gremo, v posteljo.
Resno mislim. -Res?
Gremo.
Mislite, da bo šla tako hitro?
Jezus.
Halo?
Samo, da ti povem, g. Kleinman je na poti k vam.
G. Kleinman? -Ni mi treba...
Dragi, smo mogoče zmenjeni s tvojimi starši?
Starši?
Ne bom ostal dolgo. Prišel sem samo na hitro pozdravit.
Zdravo. -Kaj... Kje... Kje je mama?
Ona je... Malo kasneje bo prišla.
Ona... Torej si prišel sam?
Ja. -Zdravo, dedi!
Si postala bolj lepa? Si? Si?
Mislim, da si.
Torej si prišel kar tako?
Ja. Poglej si ta obrazek.
Je vse v redu? -Kaj? Ja, seveda. Zakaj?
Mislim, ker običajno ne...
Zdravo, dedi. -Oh, tukaj je.
Oh, ja. -Samo...
Kaj delaš v mestu?
Je narobe, da sem prišel pozdravit?
Ne, seveda lahko, toda, mislim...
Verjetno si sredi večerje.
Večerja je bila... -Večerje? Ne, ne.
Pravzaprav spravljava dekleti v posteljo.
Lahko pridem kdaj drugič.
Ne, ne, ne bodi nor. Dekleti, pojdita si umit zobe.
Si prepričana? -Seveda. Dekleti, pojdita.
Nočeta iti. -Kaj je mama rekla? Gremo, gremo.
Dajmo, gremo, šola je. -Ne bom si umila celega obraza.
V redu, potem si daj pa samo lepljive dele. Gremo. Dajmo.
Poslušaj, ti kar delaj kar moraš. Kot da me ni tu.
Si lačen? -Ne. Ne, ne.
Ker lahko pogrejem testenine. -Ne. Ne, ne, ne.
Si prepričan, da je vse v redu? -Ja, prepričan, v redu.
Samo malo sem zmeden, ker mama ni prišla.
Samo nekaj sem ti hotel pokazati.
Kaj?
Ena malenkost je, ki sem ti jo hotel pokazati.
Kaj mi moraš pokazati? -Pokazal ti bom kasneje.
Pokaži mi zdaj. -Oči, mi boš počesal lase?
Ja, ja, samo trenutek.
Kar pojdi. Počeši ji lase. Govorila bova kasneje.
Oči. -Ja, v redu.
Ti kaj postrežem? Pijačo? -Ne. Ne, ne.
Sok? -Ne, ne, ne.
Kavo? -Ne, ne.
V redu, kavo bom.
Prav.
V redu, dobro. Hej, hej.
Kaj pa delaš?
Pozabila sem prebrati.
V redu, kar daj, potem pa pojdi spat, velja?
Hvala, da si moja punčka. -Hvala, da si moj očka.
Kakšna je tvoja zgodba?
Si lahko pri meni, dokler ne zaspim?
Boš hitro zaspala? -Ja.
Prav, premakni se.
Dajmo, dajmo.
Naredi mi malo prostora.
Hvala, da si moja punčka.
Hvala, da si moj očka. -Ja.
V redu. Pšt, pšt.
Dobro.
Zaspali sta.
Kaj je narobe?
Od tvoje mame je.
Našel sem ga v hladilniku.
Ne razumem. Kaj je? Kaj to pomeni?
"Odhajam."
Kot piše, odhaja.
Ne razumem. -Dobrodošel v klubu.
Sta se kregala ali kaj?
Brez krega. Vse v redu.
Res? Zakaj potem...
Enostavno je imela dovolj.
Kaj? Kam... Kam pa bo šla?
Beri. -"Ne vem, kam bom šla."
Še ona ne ve.
"Vsa ta leta, ki so minila,
tudi za njih ne vem, kam so šla.
Vem, da sem bila mlada ženska, ko sva se spoznala,
toda resnično ne vem, kaj se je zgodilo z njo.
Trenutno moram biti nekje drugje, in tam moram biti sama.
Upam, da boš razumel. Z ljubeznijo, Muriel."
Jezus.
Povej, kaj lahko storiva.
Ne vem. Mislil sem, da bi ji dal kakšen dan ali dva.
Čakaj malo. Kdaj si to našel?
V ponedeljek.
In šele zdaj nama poveš?
Nisem hotel, da koga skrbi. -Za božjo voljo.
Koga kličeš? Policijo?
Ja, ja.
"Hej, zunaj je ženska v sedemdesetih,
1,65 visoka in zelo jezna. Malo poglejte okoli."
Linda, hej. -Linda?
Linda ne ve. -Si govorila z mamo pred kratkim?
Zdaj boš vmešal še sestro?
Kako je bila slišati takrat? -Slišati je bila v redu. Zakaj?
Ne veš nič o tem pismu?
Kakšnem pismu? -Benny, svoje težave ima.
Kakšnem pismu?
Pus... Pustila je pismo.
Mama je zapustila očeta.
Res? Dobro zanjo.
Hej. -Kaj? Kaj je rekla?
Pravi, da ne more verjeti. -Kar verjemi.
Hej, si pripravljena na to? Mama je zapustila očeta.
Kaj? Kako to misliš?
Pustila mu je pismo. -S kom se pogovarjaš?
S Hillary. -Kaj pa ona počne tam?
Prišla si je sposodit terenca.
Kdo? -Hillary.
Hillary? -Hillary.
Kaj pa ona dela tam? -Prišla si je sposodit avto.
Zakaj pa rabi avto?
Resno? Bi se rad o tem zdaj pogovarjal?
Je zares dala obleko v kovček in nekam odšla?
Očitno ja.
Ti hudiča. -Ja.
Hudiča. -Hudiča.
Kaj? -Pretreseni sta.
Obe sta... Zelo sta pretreseni.
Sta govorili z Bonnie? -Si govorila z Bonnie?
Ne, že od julija nisem govorila z Bonnie.
Ni.
Štirje otroci, pa se kaj takega nikomur ne pove.
V redu, bi... Bi jo poklicala?
Ona je na vrsti, da pokliče mene. -V redu, bi nehala? Odrasti že.
Prosim. Pokliči jo.
Ne bo ji všeč, da veva nekaj pred njo.
Linda, prosim.
V redu. Počakaj. Glej to.
"Kako to misliš? Zakaj mi ni nihče povedal?
Veš kako me skrbi."
Halo? -Zdravo, jaz sem.
Pozdravljena. Kako prijetno presenečenje. Kako si?
Jaz sem dobro. Poslušaj, nekaj se je zgodilo med mamo in očetom.
Oh, mojbog. Vedela sem. Sinoči sem sanjala.
Ne, ne. Vsi so dobro. -Prav, kaj se je zgodilo? Povej že.
In? -Kliče Bonnie.
Ja. Zdaj je tam. Ben je poklical mene in jaz zdaj kličem tebe.
Krasno.
Zakaj sem zadnja, ki mora izvedeti, nikoli ne bom vedela.
Bonnie... -Najstarejši otrok
zadnji izve vse.
Prav. Karkoli. -Torej ne veš nič o tem?
Ne! Jezus, kaj pa misliš?
Prav, prav. Poklicala te bom nazaj.
Nič ne ve o tem. -Kaj pa zdaj?
Ne... Ne vem.
Bo ostal pri tebi nocoj? -Seveda bo ostal pri nas nocoj.
Ne, ne. Ne, ne, ne. -Boš.
Ne moreš voziti domov ob tej uri. Pri nas boš prespal.
Ne bom spal pri vas. -Ja, boš.
O tem ne bom razpravljal. -Ne, ne, ne.
Nimam pižame. -Pižame. Slišiš to?
Ben ima pižamo.
Kako je z njim? Verjetno je izgubljen.
Ne, dobro je. -Dobro sem.
Dobro je. -Seveda sem dobro.
Ja. -Samo mala zmešnjava je.
Zdaj pa imaš.
Mala zmešnjava? To misli, da je?
Ne razume.
Bi dala noge dol, prosim?
Jezus.
Dobro, kaj imaš za jutri?
Zdaj ne vem. Mislil sem iti na podeželje.
Nameraval sem pogledat hišo.
Odlično. Vzemi očeta s seboj. -S seboj naj ga vzamem?
Ja, naj se giblje, zamoti.
Jaz bom tu pri telefonu in bom prišla temu do dna.
Ne skrbi me tako zelo.
Kaj? -Ne, pravi...
Pravi, da bo vse v redu.
Seveda bo vse v redu.
Niti zaskrbljen nisem. -Lažnivec.
Adijo.
In zares nameravaš iti živet na kmetijo?
Ni kmetija. Kmečka hiša je.
Kmečka hiša. Hiša z zemljo.
To je samo, saj veš,
nekaj, o čemer smo govorili že nekaj časa, in...
Ker mislim, da ne želiva, da dekleti odraščata v mestu.
Mislim, to je... -Predmestje bi še razumel.
Ja, toda nekako mi je všeč zamisel o deželi.
Saj veš? Ugaja mi.
Saj veš, varno je, mirno.
Tam lahko pišem.
Kaj to pomeni, kmetija? Boš imel, recimo piščance?
Ne, ne. Ne bo piščancev.
Ni kmetija. Samo...
Ja, mislim, lahko prideluješ kaj, če želiš.
Lahko prideluješ krompir ali koruzo ali kaj, prepričan sem.
V predmestju New Yorka?
Ja, lahko bi... Zakaj ne?
New Jersy ima odlično koruzo.
Dobro, veš kaj? Ne gre za gojenje koruze...
New York je, vsaj mislim, mogoče malo premrzel za koruzo.
Pozabi, da sem rekel koruzo. Pozabi koruzo. Za hišo gre.
Hiša na deželi je, torej...
Sliši se lepo. -Ja, saj razumem.
Samo miren kotiček na deželi.
Ja, ja. To je vse. Hiša na deželi.
Saj je ne boš kupil, preden jo ne pogledaš, kajne?
Kaj pa delava? Greva... Peljeva se, da jo pogledava, prav?
Ker, veš, nikoli ne veš.
Ne, vem. Vem.
Kaj si zvedela?
Mislila sem nekaj, pa nihče ni hotel slišati.
Kaj?
Če je sita tvojega očeta,
kaj ne bi šla mogoče poiskat kakšnega starega fanta, ali kaj?
Ne. O moji mami govoriva.
Saj ne pravim, da bi imela ljubimca ali kaj.
Prosim te. Kogarkoli bo poklicala, je že poročen ali mrtev.
Moral bi se obrniti in priti takoj domov, kajne?
Ne, ne. Naj jo mi poiščemo.
Delaš največ kar lahko za svojega očeta.
Kako se drži? -Saj veš...
Zadel sem ob cev! Celega me je poškropila.
Kaj? Kaj se dogaja? Kako je z njim?
Prekleta cev me je poškropila, ampak dobro.
Dragi?
Kaj pa vem.
Videti je starejši. -Saj je.
Kdo je to? Rachel?
Ja. -Karkoli?
Nič še.
Hej, veš kaj? Poskušaj se zabavati z njim danes.
Vedno si govoril, da nista bila veliko skupaj, kajne?
Mogoče je to... Dobra stvar.
V redu. Prihaja. Iti moram. -Prav, kar počasi. Ljubim te.
Tudi jaz tebe. -V redu.
Torej je v redu? Kar tako si lahko vzameš prosto?
Ja, ja. Samo nekaj za časopis sem delal.
Včeraj sem končal že, torej sem prost.
Kaj pa tvoja knjiga? Je še vedno...
Knjiga? Ne, ne. Še vedno delam na knjigi.
Še vedno pišem, ja. Toda...
Saj veš, tri leta in pol,
če imam en prost popoldan me ne bo pobralo.
Veš, šel sem v knjigarno v nakupovalnem centru.
Res? -Ja.
Hotel sem pogledati, če imajo tvoje druge knjige.
In? -Nimajo.
Nimajo. Prav. No, saj nimajo vsega.
Velike trgovine, saj veš, kot nakupovalni centri ne bodo...
Veš čigavih imajo veliko? John Grishama.
Mojbog. Ta tip... knjiga za knjigo, tega tipa!
Hiter je. Hiter.
Kako si vedel, da sem bil jaz?
Mislim, da je tu prav.
Veliko je.
Poglej si to!
Lahko verjameš, da je to vse skupaj?
Veliko košenja in obrezovanja.
Nabaviti si boš moral eno tistih kosilnic s stolom.
To bo torej dovoz.
Slišiš to? Poslušaj. Kamenčki proti gumam.
Pesek je dober. -Ja.
Všeč mi je to. Všeč mi je.
Gospod Harrison?
To sem jaz. G. Kleinman?
Tako je, gospod! -To sem jaz.
Pozdravljeni. Ben Kleinman.
Pozdravljeni.
Zdravo. To je moj oče.
Sam Kleinman. Kako ste? -Me veseli.
Spektakularen kraj imate tu.
Hvala. -Res je, gospod.
Zakaj se ne bi vidva pogovorila jaz pa bom malo pohajkoval okoli?
Krasno. Odlično. Hvala.
Naj vam razkažem okoli? -Prosim. To bi bilo krasno.
Kakšna je bila pot? V redu?
Družina moje praprababice
ji je dala to zemljo na njen 18. rojstni dan.
Kaj res?
Moj pradedek je hišo zgradil s svojimi rokami.
Res? -Takoj po državljanski vojni.
To je... Čaroben kraj je.
Pomembno je, da čutite tako. -Ja, čutim tako.
Z očetom sva streljala lose in divje prašiče
v tistih gozdovih tam.
Losi so v glavnem odšli.
Čas gre naprej, če nam je prav ali ne.
Povem pa vam tole...
Kdorkoli bo tu živel,
bo imel najlepši zlati kotiček na zeleni božji zemlji.
Fant, to pa je kraj!
To jezero?
Zelo smo blaženi.
Naj vas nekaj vprašam. Odtočni jarek...
Kakšen sistem so vgradili tu?
Veste?
Kako prosim?
Mislim, saj ne vodi naravnost v jezero, kajne?
Ker vidim druge hiše na hribu,
in sem razmišljal, če vse odteka v vašo vodo... O, fant.
Pride naval vročine, ta kraj bo smrdel do višav.
Naj ti povem nekaj.
Če ti tip prodaja hišo, pa mu ne smeš zastaviti vprašanj,
potem nočeš hiše.
Prav. -Nimam prav?
Ne. Pravim, da imaš prav.
Tvoj stari ni tako butast, kot misliš, veš.
S tvojo mamo sva enkrat gledala eno hišo.
Vem. V Lakewoodu.
Lakewood, New Jersey. Tako je.
Dala sva predujem, šla malo pogledat,
in kaj najdeva?
Podgane.
Kar verjemi. Tla, prekrita z njimi.
Kar mrgolelo jih je.
Zato mi verjemi, vedno obstaja razlog.
Vedno. -Čisto prav imaš.
Vedno obstaja razlog. -Tako je.
In nikoli ni brez razloga. -Kaj?
Praviš torej, da v resnici ne obstaja hiša,
ki bi jo lahko kdorkoli, kjerkoli kupil, nikoli.
Kaj? -Je tako?
Mislim, na celem svetu. Na celem svetu, ne glede kje,
ni pomembno kdaj, ne obstaja hiša,
ki bi jo kdorkoli kupil. Praviš,
ker je... Vedno je prevara.
Vedno je kakšna zvijača.
O čem pa govoriš? -Torej zato, kaj?
Niti ne poskusi?
Poskusi kaj? Ne vem o čem zdaj govoriš.
To je tvoj veliki načrt, ne imej sanj,
ker, če imaš sanje, se spremenijo le v sranje.
Ja, kar pusti stvari, kot so.
Pustili bomo stvari kot so. Lepo. In čakali, dokler ne bo prepozno.
Dokler kaj, da bo prepozno?
Ja, samo čakali bomo, dokler ne bodo vsi mrtvi, kajne?
Zakaj se pa tako razburjaš?
Zato je mama odšla. -Zakaj?
Hočeš vedeti zakaj? Zaradi tega.
Zaradi česa? Zaradi tega. Zaradi tebe.
Razlog imaš, da nič ne narediš.
Karkoli je, obstaja razlog... "Ne, ne moreš narediti tega."
Hotela je hišo na deželi,
pa si rekel, "Ne, otroci so premajhni." Kajne? In potem, kar naenkrat,
"Ne, otroci so odrasli. Ne potrebujeva hiše na deželi."
Hotela je potovati, toda ne, "Ta kraj je predaleč.
Ta kraj ni dovolj daleč."
Je tako? "Pozimi - prehladno je. Poleti - tam je gneča.
Spomladi - dežuje."
Karkoli je. Toda, veš kaj? Nekdo hodi na te kraje!
Nekdo kupuje te hiše na deželi!
Zato moram pomisliti, da ne more biti tako prekleto grozno!
Veš kaj, govoriš iz riti...
Res? Ja, prav.
Ko boš 40 let poročen, se pridi pogovarjat z mano.
Prosim te. Ni tako 40 let. Vedno je bil tako. Veš, da je.
Kaj res? -Ja, res.
Tako je bilo, še preden sem se rodil.
Kako pa ti veš, kako je bilo preden si se rodil?
Verjemi mi, vem. Vem.
Veš? -Ja, vem.
Jaz pa ti pravim, da ne veš o čem govoriš.
Prav. Ne vem, o čem govorim?
Naredi mi uslugo. -Res?
Zakaj ne zapreš ust in me odpelješ nazaj v mesto?
Ne vem, o čem govorim?
Dobro. Naj ti pokažem nekaj.
Kar poglejva. Poglejva, koliko ne vem.
Glej na cesto! Glej kod voziš!
Hočem, da nekaj vidiš.
Hej. Hej! Jezus! -Sranje!
Si v redu?
Ja.
Ja. Si ti v redu?
Dobro sem.
Jezus.
O, fant.
To je dobro.
Hej.
Nov avto vedno lahko dobiš.
Žal mi je.
Kaj mi boš torej pokazal?
Nič.
Zdaj pa imaš mojo pozornost.
V redu.
Kaj je to?
Zate je.
Od tebe?
Od mame.
Kaj, me spet zapušča?
Je bilo v prvo tako zabavno?
To je napisala... To je napisala tisto leto, ko sem se rodil.
Napisala ga je, vendar ti ga ni nikoli dala.
Kako si ga potem ti dobil?
Pri štirinajstih sem brskal po njeni nočni omarici.
Hotel sem ukrasti cigarete.
Tvoja mama ne kadi.
Ne kadi redno, toda včasih je... Občasno.
Tam je imela škatlico Newport Lights sedem let.
Nikoli nisem vedel, da je tvoja mama kadila.
No vidiš.
Torej si vzel to?
Ja. Še vedno ne vem, če je sploh kdaj opazila.
In v avtomobilu ga držiš?
Ne. Ne držim ga v a...
Poiskal sem ga, da ti ga pokažem, ker sem mislil...
Ker sem... Ne vem zakaj. Ker sem mislil, da je čas.
"18. marec..."
To je vendar dva tedna pred tvojim rojstvom.
Zakaj...
Preberi.
Sam,
to je pismo, ki bi moralo ležati na blazini,
in razložiti, zakaj je žena odšla in zapustila moža.
Toda jaz nimam nikogar, s komer bi zbežala,
niti ne morem zbežati.
Očitno niti svojega življenja ne morem imeti.
V srcu te moram zdaj zapustiti,
ker, če se te čustveno ne osvobodim,
ne bom nikoli dobra mati najinim otrokom.
Ne verjamem, da lahko razumeš, koliko solza sem prelila.
Ko sem te najbolj potrebovala,
je bilo vedno bolj pomembno biti drugje, kot ob meni.
Toda vem, da ni bilo vedno tako.
Vem, da je bil svet včasih poln upanja.
Konec koncev, kaj nisem bila jaz dekle, z ravno končano šolo,
ki je dobilo službo na prvem razgovoru, ki ga je kdaj imela?
Pa kaj, če sem odpovedala svoje načrte za ogled razstave v Queensu?
Delala sem na Manhattnu
in zaslužila 13 $ na teden.
In kako vzburljivo, da se ti, čeden mlad šef,
zanimaš zame.
Ko si šel v vojsko,
sem naredila vse, kar lahko, da je pisarna delovala,
ker sem bila prepričana, da je bila to pot do tvojega srca.
Vse bolj ko je bilo ponižujoče zame takrat,
gledati te, kako preživljaš proste vikende
zatopljen v delo,
medtem ko jaz dobim le zadnjih 15 minut na Penn postaji,
preden se spet odpelješ.
Verjetno sem te močno ljubila, da sem bila tako ranjena.
V resnici, sem včasih skoraj želela,
da bi imel kakšno ljubezensko razmerje,
da bi tudi ti lahko vedel, kako je lahko srce ranjeno.
Oh, verjetno si me ljubil na svoj način,
kot del celotne slike.
Udobno življenje vzeto za samoumevno.
Toda verjemi mi, ni dovolj.
Mogoče mi je le toliko namenjeno,
toda, prosim, ne dopusti, da bi kdorkoli tako ravnal z najinimi dekleti.
Od tu naprej, bom prenehala upati na spremembe.
Ne bom pričakovala, da bodo večeri različni,
niti vikendi drugačni od delovnih dni.
Nič več ne bom pričakovala.
Toda ti si uničil zakon.
PS: Čestitam. Končno si dobil svojega sina.
Upam, da ti bo prinesel veliko veselja.
Kar se tiče mene, vesela sem, da je tu,
toda še vedno pogrešam tvojo nežnost,
tvojo zamišljenost, celo tvojo uglajenost.
Ne vem ali je v tebi, toda hrepenim po tem.
Mogoče nekega dne, ko ne boš imel nič drugega v mislih.
Traparija.
Kaj?
Traparija.
Kako to misliš, traparija?
Pravim, da je to velika t-r-a-p... traparija!
Ni bilo tako.
Kaj kako je bilo? -Vse skupaj!
No... -Traparija!
Misliš, da je bilo tako?
Ne vem, kako je bilo, toda to je napisala.
Mislim, to je čutila.
Da sem kreten?
Tvoj oče je tako brezčuten,
brezbrižen prasec,
da je uničil zakon,
da je tako onesrečil tvojo mamo?
Naj ti nekaj povem, poba.
Polomil sem si rit, ko sem ustvarjal ta posel.
Tako je.
Veš kaj je bil Crown Carpets, ko smo začeli?
Dva tipa, miza in tabla.
To je bilo vse!
Sem moral pogosto ostati dolgo v pisarni?
Seveda sem.
Sem moral potovati po vseh prekletih krajih,
sem in tja, da širim posel?
Seveda sem.
Ker je to moralo biti narejeno!
Torej, sem zamudil veliko prijetnih stvari?
Ja, zamudil sem veliko prijetnih stvari.
Sem zato neskrben?
Grozen mož?
Grozen oče?
Crown Carpets vas je hranil,
vas poslal v najboljše šole, najboljše poletne tabore.
Kdo od vaših prijateljev je sploh šel na tako lepe kraja, kaj?
Mexico, Puerto Rico takrat,
Hershey, Pennsylvania.
Za koga je bilo to? Zame?
Sem si moral vzeti dopust, da sem si ogledal drugo tovarno?
Da vidim, kako delajo čokolado?
Ne briga me, kako jo delajo, toda šel sem za vas in za družino.
Nikar mi ne govori, da nisem bil tam za vas.
Nikoli ni uspela iti na svetovno razstavo.
To je moja krivda.
Petdeset let kasneje.
Želiš iti na svetovno razstavo? Pojdi! Kdo ti brani?
Da sem imel razmerje. Traparija!
Ne, ni rekla, da si imel... -Nikoli!
Rekla je... -Nikoli!
Rekla je, da si je skoraj želela, da bi ga imel.
Želela je, da bi ga imel. Kakšna neumnost je to?
Želela je, da bi ga imel, da bi vedel kako... Kako...
To je čista neumnost.
Nikoli se nisem niti spogledoval.
Nikoli.
Drugi fantje so se.
Ne pravim, da nisem slišal v pisarni.
Nisem nedolžen. Bernie Kaye...
Se spomniš Bernie Kaya, prodajnega predstavnika?
Podrl je vse, kar se je premikalo med Baltimorom in Syracusem.
Legendarni petelin.
Bahal se je s tem.
In njegova žena, mimogrede, ga je oboževala.
Misli, da je najboljša stvar po Ovaltine.
Toda jaz... Od mene, ki niti enkrat nisem položil prsta na drugo žensko,
mene, pa tvoja mama zbeži po 47 letih,
ker sem tak brezvesten kreten.
No, mogoče ti ne bi smel pokazati...
Prekleto prav imaš, da mi ga ne bi smel pokazati!
In poglej svoj avto! Boš poklical koga, da ga popravi?
Poklical bom... -Ali pa se bo tam sam popravil?
Poklical bom nekoga. -Dobro, ker sem že prekleto lačen.
In jezen. In lulat moram.
In veš kaj?
Lulal bom kar tu.
Kar daj.
Prekleto prav imaš, da bom!
In ne potrebujem tvojega dovoljenja.
Slišite to, vsi?!
Sam Kleinman, Fair Lawn, New Jersey,
in lulal bom, kjerkoli se mi zljubi!
Tisto mi je pa res ožgalo rit.
Nisem uglajen?
Kdo je bolj uglajen od mene?
Daj no, povej mi.
Tisto mi je pa res ožgalo rit.
Srečo imaš, da sem slišal telefon.
Že na pol poti proti avtu sem bil.
Čez noč je zaprto.
Kako to mislite, zaprto? Saj boste najprej popravili to, kajne?
Žena pripravlja piščančji paprikaš in to je krožnik, ki ga nočem zamuditi.
Prav, bi ga lahko samo... Saj veste kaj?
Bi ga lahko le uredili, da ga lahko odpeljem od tu?
Nikakor ne moremo storiti nič nocoj.
Zjutraj pridita nazaj. Tu bom ko odbije sedem.
Ne, ne. Ne morem ostati.
Daj no. Prespal boš v lepem motelu,
zjutraj pa prideš nazaj.
Kaj praviš? Daj no.
Uradniki pravijo, da ima Severna Koreja...
Ne, dobro sva. Samo avto ni tako dobro.
Jezus, Benny. Ne zadevaj dreves z avtom.
Vem. -Drevesa vedno zmagajo.
Ja, vem, vem. Kako sta moji dekleti. Me pogrešata?
Misliš, od zajtrka?
Me le toliko časa ni? Občutek imam, kot da leto.
Zanima me, če se Tom Brokawsova žena razburjena, ker on dela pozno.
Vidiš, njegov telefon kar naprej zvoni?
"Samo sporočam ti, da je tvoja večerja mrzla
in da se vsi otroci strinjajo, da si odvraten"
Slišiš to? -Ja.
On pa dela in daje in daje in daje!
To sem ustvaril. -Človek, mora reči, "Dovolj je!
Ne bom več dajal!"
Večerne novice se nadaljujejo...
Pojdi, Tom. Stori, kar moraš.
Tukaj te bom počakal. -Še en klic imam. Počakaj.
Nisem oseba, ki zbeži stran, ker je dolgočasen,
ker se mora najti.
Veš kje me najti, kolega... Natanko tam, kjer rečem, da bom.
Tako je. Točno tu, punči! Točno tu!
Bi sok grenivke?
V redu, tvoje sestre so zdaj kot male detektivke.
Počakaj.
Si tam? -Tu sem.
Hej, poglej si to. -Prav, kam bi mama šla?
Kam je vedno hotela iti?
Moja prva misel je bila Francija,
ker, saj veš, oče nikoli ni hotel tja.
Potem pa sem pomislila, mogoče Kalifornija.
Zakaj?
Poznaš tista njena prijatelja, mož je periodontist?
Schechnerjeva? -Ja, Schercherjeva. Tako je.
Nisem se mogla spomniti njunega priimka.
Po 47 letih bo zapustila moža,
da bi bila z Marty in Charlotte Schechner?
No, mogoče je, kajne?
Ja, ampak vedno govori o njiju.
Počakaj trenutek. Počakaj. Še en klic imam.
In... Kako je v motelu?
Temno je in diši kot toast.
Hillary je. Naj jo poskušam vključiti?
Kako jo boš vključila? -Naj pogledam. Sem te izgubila?
Tukaj sem. -Sta vidva še tam?
Še vedno tu. -Zelo impresivno.
Poglej si to. -Torej, kaj si ti odkrila?
Dobro, poslušajte to. V mamini in očetovi hiši sem,
v kuhinji.
Odprem mamino nočno omarico... Veliki barvna brošura za Afriko.
Afriko? -Nehajta.
Vidim brošuro. "Pridite, obiščite veličastno Afriko."
In obkrožene cene safarijev.
Mama ne gre v Afriko.
Mislim, da se bom morala strinjati s tem.
Govorila sem z Bonnie in ona ne verjame,
da bi mama dejansko zapustila državo.
Misli, da je šla verjetno v toplice ali kaj podobnega.
Mogoče Florido.
V redu, dobro. Torej, Pariz, Kenija
in Boca Raton je ožji izbor.
Nihče ne hodi v Boca Raton v tem letnem času.
40 stopinj je tam.
Kaj?
Prav. Naj me kdo ustreli, bi?
Tisto drevo te je pa dobro zdelalo!
Poslušajte, je mogoče kakšna izposojevalnica avtomobilov v bližini?
Izposoja avtomobilov.
Avtomobilov izposoja?
Kraj, kjer si lahko izposodim avto.
Vem kaj je to. Samo razmišljal sem.
Oprostite.
V Emersonu je ena izposojevalnica avtomobilov.
Benny!
Mislim, da so zaprli.
Lahko greš v drugo smer, do Pachaqua.
Mislim, da je tam nimajo.
Naj pomislim. Samo razmišljam. -Benny, pridi sem!
Nekaj bi ti rad pokazal!
Jezus. -Se bom že spomnil.
Povem ti, da zagotovo ni prestolnica.
Piščance prodajajo. -Veš kaj je to?
To je Ford iz leta 1936. Deluxe so mu rekli.
Si kdaj slišal za Pachaqua?
Ne. Veš kdaj sem nazadnje videl enega teh?
Ko sem bil na faksu.
Govorim o petdeset in nekaj let.
Enkrat sem celo položil denar za enega teh...
300 $, kar je bilo takrat bogastvo.
Toda moj oče me je prisilil, da ga vrnem.
Zakaj pa to?
Saj veš, preveč bleščeč, preveč za zabavo.
Kdo ve?
Kaj, misliš, da si prvi, ki ne razume svojega očeta?
Fant, kako je lep.
Poglej si to punco.
Kaj ni sijajen ali kaj?
Dobro oko imate, gospod! -To ni letnik '36.
'40 je! Imam prav?!
Tako je!
Sam se ga obnovil. Pelje kot sanje!
Kaj ne poveš?
Če te zanima, daj ponudbo.
Natanko to bom storil!
Kaj boš storil?
Kupil si bom Ford Deluxe.
Kupil ga boš?
Zakaj pa ne? Tvoj je stolčen kot sranje. Sredi ničesar sva.
Oprostite! Sprejemate Viso?
Zakaj... Ne moreš ga kar kupiti!
Nič ne veš o tem avtu.
Ne veš kako hitro gre.
Kaj se pa mudi. Nimam kje biti. Moraš ti kje biti?
Ne misliš, da bi morala domov in pogledati, kaj se dogaja?
Pogledati kaj? Tvoje sestre so tam. Telefonirajo lahko brez tebe.
Delo imam.
Hej, ti si tisti, ki je hotel iti pisat na deželo.
Koliko več dežele pa potrebuješ?
Tvoja mati je zbežala bog ve kam.
Tvoj oče potrebuje tolažbo.
Torej me potolaži. Prosim veliko?
Ne, ne gre za to. Samo... -Pokliči domov.
Povej jim, da boš nazaj, takoj ko se tvoj oče najde.
Če hočeš, lahko nadeva tudi tebe.
Lahko poiščeva celo prekleto družino.
Meni je vseeno. Imam avto.
Torej, kaj... Kaj predlagaš?
Potujva malo. Jaz in ti.
Bi rad vprašal ženo?
Ni mi treba vprašati žene.
Torej?
Prav, kupi avto.
Oh, ja. Ta avto pelje kot sanje.
Vohaš to usnje?
Ja.
Vidiš, še vedno ima stari vonj.
Zakaj je tako, ne vem.
Pomislil bi, petdeset let, da bi izgubil ta vonj, pa je tu,
ta dobri vonj Forda.
Veš, da je bil velik antisemit, Ford.
Omenil si že, ja.
Ja, a izdelal je nekaj čudovitih avtomobilov.
To pa res.
Veš, tvoja mati je sovražila, kako vozim.
Vem, vem.
"Prehitro voziš, tam je robnik."
Saj razumem. Hej, poslušaj. -"To je bil znak stop."
Prav, hej, verjemi mi, tudi jaz sem se vozil s teboj.
Mimogrede, ni ravno piknik.
Naj te vprašam. Sediš tu.
Kaj? -Sem tako grozen voznik?
Nisi. Glej na cesto.
Hvala ti.
Obožujem ta avto.
Prvega, ki sem ga videl, v šoli je imel en fant takega.
Hodil je s krasno punco, Marion Savara.
Njenega imena se pa spomnim.
Mojbog, kakšna punca. -Res?
Prišel bi s tem velikim sijajnim avtom, ji odprl vrata,
in ven bi prišle te noge.
Marion Savara. -Marion Savara.
Enkrat sem plesal z njo.
To je bilo pa tudi vse.
Veš zakaj? Takrat nisi imel tega avta.
Čisto prav imaš. Vidiš, pri vsakem je nekaj.
Tvoja mama ni šla nikoli na svetovno razstavo.
Jaz nikoli nisem osvojil Marion Savara.
Kaj pa moreš?
Poglej naju.
Kamorkoli hočeva, kadarkoli hočeva, kaj?
Si kdaj to počel s svojim očetom?
Mojim očetom? Nikoli.
Ne? -Ne, ne, ne.
Moj oče je delal. To je vse, kar je znal... Delati.
Si mu to zameril? -Pa smo tam.
Ne, ne, ne. Nič ne namigujem.
Zameril mu? Kaj misliš s tem, zameril?
Ne, nisem mu zameril. Tako je pač bilo.
Moj oče je bil. -Ja, vem.
Zakaj. Ti meni zameriš?
Ne, ne. Ne, ne, ne.
Ker tudi midva tega nisva počela prej.
Nisva, vem. Seveda. Le...
Je le nekaj, o čemer zdaj sam razmišljam pri svojih otrocih.
Odraščata, in vedno razmišljam,
saj veš, kaj si bosta zapomnili?
Ali ju bova kam peljala...
Bova storila kaj, kar bi si želeli, da nisva,
ali bi bilo kaj, kar nisva storila,
da bosta odrasli in rekli, "Kako, da nismo nikoli počeli tega?"
Veš?
To počneš na terapiji?
Ne, ne. Nič od tega...
Kaj je tisto, česar nisva počela?
Kdo? -Jaz, s teboj in dekleti.
Ne... -Kaj smo pozabili početi?
Ne, nič. Nismo pozabili. -Ne, radoveden sem.
Kaj pa vem. Nismo... Nikoli nismo šli taborit.
Taborit? -Kdo pa še hodi taborit?
Spati zunaj in srati v grmovju?
Prav, dobro, potem pa pozabimo na to.
Žal mi je. Mislil sem.. Ne.
Ne, ne, ne. Samo...
Nisem se šalil. -Ni pomembno.
Vedno si predstavljaš očeta in sinove, kajne?
To so reči, ki naj bi jih počeli.
Skupaj hodijo na taborjenje, loviti ribe...
Prav. Gremo.
Kaj pa... Kaj pa delaš?
Nočem, da mi zameriš, ker nisva nikoli lovila rib.
Shokan Bend Ribiški pripomočki
Izvoli. -Ne, to je očetov del.
Kaj? -To je okras.
Mislim, da se motiš.
Vidiš? Dol visi.
Mojbog. Veš, da je veliko žepov tu.
Tukaj. -Prav, zdaj poglej.
Vidiš? Tukaj gre.
Tukaj? -Ja.
Natanko tu? -Ja.
To ni luknja. -Kako to misliš, ni luknja?
Mora biti nekaj, kjer... -Seveda je.
Seveda. -Čakaj malo.
Kam je šel črv?
Ni črvov. To je namesto črvov.
So pozabili črve?
Niso pozabili. To je bolje od črvov.
Črvi so zastareli... Tako se zdaj dela.
Aha, brez črvov.
Ja. Se spomniš, da je tip rekel? Skoraj nikoli se ne uporablja črvov.
Kaj pa ta tu? Ta je velik.
Večja reč, večja riba, ni res? -Kaj če ga majhna riba poje?
Lahko se zaduši. Vidiš? -Čakaj. Ali ga riba zavoha?
Ne vohajo jih, vidijo jih. Kako lahko vohajo pod vodo?
Ne vem.
Se pod vodo ne voha?
Kaj? Na, primi to.
Dobro.
Vidiš, pravkar sem... -O, fant.
Ne, ne, ne. Samo postaviti moram...
O, fant. -V redu, čakaj malo.
O, fant. -V redu.
Je kaj?
Nič. -Prav.
No, to je to.
Verjetno. -Ja.
Mojbog. -Kaj?
Mislim, da si pravkar odigral prve tri note Moonlight pesmi v Vermontu.
Nikogar ni tu.
Koga pa motim?
Kako kaj prsti?
Ne slabo.
Mislim, da sem res nekaj ujel.
Drži ga gor. Pri miru.
Kaj? -Drži ga pri miru.
Kaj pa delaš?
Še vedno je živa. Seveda je še vedno živa.
Pravkar sem jo potegnil iz vode... Zakaj jo udarjaš?
Ne udarjam je.
Jo, pravkar si jo klofnil... Zakaj bi tepel ribo?
Uboga reva ne more dihati.
Udarjanje bo pa pomagalo?
Daj mi to reč. Daj mi to. -Ne... Ne tepi je.
Ne, rani jo. -Pustil ji bom zajeti sapo.
Kaj? -Ne njeno sapo, ampak,
saj veš, kaj mislim.
Ja, mala ribica. Bi rada šla, kaj?
Bi rada šla? Kar daj.
Samo hecala sva se.
Imaš dovolj ribolova? -Lahko bi končala.
Kaj? Ja, kar dobro je.
Boljši sem kot dobro.
Zdaj sem boljši, kot kdajkoli prej.
Tvoja mati bi me morala pustiti bolj pogosto.
Mama bi ga morala pustiti bolj pogosto, pravi.
Zakaj kar naprej ponavljaš, kar rečem? Pusti meni govoriti.
Prav, govoriti hoče s tabo. Ne vem.
Živijo, ljubica.
Poslušaj, če se tvoj mož ne javi vsakih 45 minut,
se ne bi toliko vznemirjala.
Sto odstotno se strinjam s teboj.
Prav. Adijo.
In kaj?
Zelo ljubko dekle, tvoja žena.
S čim se strinjaš? Kaj ti je pravkar rekla?
Rekla je, da si lahko pravi bodica v riti
in da ne jemljem osebno.
Ljubko.
Čakaj malo, čakaj malo. Poslušaj se.
Bistvo je, če se je oseba odločila
biti nesrečna in jezna celo življenje,
potem veš kaj? Je to njen problem.
Jezus, oče. -Kaj?
Če je bila torej mama nesrečna, te to ne briga?
Nikoli nisem rekel, da me ne briga.
Pravkar si rekel, če je nesrečna, je to njen problem.
Je njen problem, tako je. -Prav.
Kaj? Sem torej jaz pezde? -Ne, ampak...
Ne, moja krivda je. Nesrečna je zaradi mene, kajne?
Ne, nisem rekel tega. -Dobro, tako si mislil.
Ne, nisem rekel tega. -Si.
Daj no, tako misliš. -Ne, ampak...
Povedal ti bom nekaj, kar ti nisem nikoli prej.
Mislim, da je bila že nesrečna, ko sem jo spoznal.
Tako je.
In še pred tem, ko je odraščala.
Mislim, da je bila nesrečno dekle.
Se spomniš njenega očeta?
Ne. On je... Umrl je. -Ja, seveda.
Res je bil čemeren mož.
Prijazen dovolj, toda čemeren.
In tvoja babica, no,
tudi ona ni bila ravno najbolj vesela oseba na svetu.
Ne pravim, da niso imeli težav,
toda, ni bila srečna hiša.
In tvoja mati, do časa, ko je bila poslana v svet,
je že imela to, kaj pa vem...
Nikoli nisem zares dobil občutka, da je bila kdaj srečna.
No, mogoče to razloži,
zakaj si je toliko želela biti srečna s teboj.
Prav. Prav.
Toda, poslušaj.
Tudi jaz sem bil v tem zakonu,
pa sem bil srečen.
Ja, ti si bil srečen, toda v tem je bistvo.
No, bistvo je, vidiš,
če bi se samo malo bolj potrudil...
Oh, breskve.
Breskve Rayevo sadje
Mojbog. To je breskev.
Res ne boš ene poskusil?
Ne morem. Alergičen sem.
Še vedno?
Tako sočna in sladka.
Kaj jim pa delajo?
Nič. Ravnokar so jih obrali, zato so sveže.
Misliš, da je to?
Oprostite!
Je ta breskev s tega drevesa?
Kako ti je pa to všeč?
Oberejo jih tam, dajo v košaro.
Bang! Jemo breskve.
Brez posrednikov, brez prelaganja. Čudovito.
Kako si lahko še vedno alergičen? -Kako? Ne vem.
Poskusi! -Ko bi lahko. Oči me začnejo peči.
Kdaj si jo nazadnje poskusil?
1972. -Za božjo voljo.
Ljudje prerastejo alergije, veš. Poskusi.
Ne. -Samo grižljaj!
Bojim se, da bom dobil to... -Ne veš, kaj zamujaš.
Poskusi.
Na, na. Ugrizni malo.
Kar daj.
Mojbog. -Vidiš o čem govorim?
Živi malo. Sveža je. Pravkar obrana.
Fant, kako je dobra.
Vidiš, če bi bila tvoja mati tu, bi rekla,
"Sam, dovolj imaš. Dve breskvi sta preveč."
Pa veš kaj?
Še eno bom.
Kaj praviš na to?
Res, jaz ne bi verjel.
Kako si lahko alergičen?
Nihče nima alergij, če sem jaz oče.
Jaz jih nimam. Tvoje sestre jih nimajo.
Prav, prav.
Ni treba biti nataknjen.
Takole. "Za solzne oči,
hripav glas in druge simptome senenega nahoda."
Toda tvoje oči niso solzne, kajne?
Je že v redu. Dobro bom.
Ne bi mogel verjeti.
Si kdaj slišal, da je odrasel moški alergičen na breskve?
Sta od tu? -Ne, samo potujeva skozi.
Poslovno? -Poslovno? Ne. Užitek.
Saj veš, malo ribarjenja.
Hej, hočeta brezplačni vstopnici za veliko igro?
Kakšno igro?
Čudovit dan je, kaj boste torej rekli?
Igrajmo malo baseballa.
To so najboljši sedeži, ki sem jih kdaj za karkoli imel.
Naslednji za Saw Belliese bo odbijal,
številka 22, Ramon Espencela.
Ramon Espencela.
Ja. To je ime zate. -Ramon!
Kaj?
Oprosti. Ne. Nisem govoril tebi, samo..
Kar igraj. Oprosti.
Zelo majhen stadion je.
In ne pozabite, ljudje...
Dajmo, Saw Belliesi! -Ja.
Dajmo, Saw Belliesi.
Razloži mi to. -Kaj?
Luknje v tistih hlačah.
So z razlogom? -Tako je.
Niso zato, ker bi bila revna,
in bi si lahko privoščila le strgano obleko.
Tako je, gospod.
In ne moti jo, da lahko vidiva njeno rit, kako kuka ven?
Ne, ne moti jo. Pravzaprav,
mislim, da bi bila užaljena, če ne bi pogledal.
Zadnje kar želim, je žaliti.
Na koncu petnajstega kroga, še vedno neodločeno.
Teci!
Daj no, teci!
Dajte no! Malo prerivanja na bazi!
Vedno rečem teci. Nikoli ne veš.
Prav imaš. Želita pijačo ali kaj?
Ne, ne. Ni treba, hvala. -Ne, hvala.
Si prepričan? -Ja, vseeno hvala.
Ja, tako je.
Fant.
Fant, skoraj mi je staknila oko s tistimi rečmi.
Koliko je staro tako dekle?
Kaj pa vem... 23, 24.
Zakaj, te zanima?
Ne, le določiti več ne znam.
Prideš v leta, ko ne moreš reči, koliko so stari mladi ljudje.
Če bi rekel, da je dvanajst, bi ti verjel.
Ni dvanajst.
Ne morem reči.
Ja. Še vedno pa gledaš.
To je dobro. Me veseli, da še vedno gledaš.
Vedno lahko gledaš. Poslušaj, lahko si diabetik.
Vidiš torto, še vedno lahko rečeš, "To je lepa torta.
Poglej, kako lepo je prelita."
Prelita. To ti je všeč.
To je dober met.
Ja!
Lepo! Ja!
Dajmo!
Tamle gre!
Ja! 47!
Ja! -Lepo.
Kdo je 47? -47.
47 je Albanis.
Albanis! Lepo, punči!
V redu, Albanis!
Samo opomnik,
ta petek je poseben večer z Baby's Steak and Claw.
Moram vprašati. Sta vidva oče in sin?
Kako veš, da nisva brata?
Mislim, da sta prav srčkana.
Prijazna si. -No, srečno.
Prav, ni dvanajst.
Prav, torej si mlad, privlačita se,
toda, kdaj je postalo romantično..
Romantično? S kom, z mamo?
Ne, dekletom z joški. Ja, z mamo.
Kdaj sta začela hoditi ven?
Ne vem, če sploh sva.
Nekdo je nekaj naredil.
Prav, naj pomislim.
Vraga, ne spomnim se.
Včasih sem jo peljal domov, ker je živela blizu mene.
Povedala mi je, da je bilo prvič, ko sta se poljubila,
v avtu, ko si jo pripeljal domov.
Povedala ti je? Potem je verjetno tako.
Ja, toda... Prav. Kaj se je zgodilo za tem?
Torej si... Kaj, pripeljal si jo,
in sta se v avtu, karkoli.
Ja.
Sta torej spala skupaj, preden sta se poročila?
Hej! -Kaj? Sem šel predaleč?
Tvoj oče sem. -Prav.
Hej, takih stvari ne sprašuješ. -Toda takrat nisi bil moj oče.
Vidiš, na tej točki si le mlad mož,
zato te sprašujem kot moža.
Kot moža? -Samo to. Kot moža.
Naj razmislim o tem.
Prvič, ko sem sploh spal s tvojo mamo,
je bilo v hotelu na Lexington aveniji po službi.
V hotelu?
Thorgeson hotel, 55 in Lex.
Ni ga več.
Res?
Torej...
Po službi si najameš sobo in kar tako?
Nekje moraš začeti.
Jezus.
Kaj je narobe?
Ne, samo...
Nič. Le predstavljal si nisem, da je bilo tako.
Ne, da sem si kdaj predstavljal.
Oh, ja. Prijeten hotel je bil... Vse mirno.
Imela sva malo vina
in malo glasbe z radia.
In tvoja mama, imela je malo...
Bila je kot srajčka,
rožnata, svilnata,
malo zavezana do tu.
Kratka, ampak, saj veš, ne preveč kratka...
Nekako srednje.
Vem, kdaj me zafrkavaš.
Seveda ne moreš. To je ves smisel zafrkavanja.
Se že bolje počutim. -Ja.
Oh, bog.
Kaj je narobe?
Mislim, da so dobili to preprogo pri nas.
Kaj? -Kako ti je to všeč?
Fiesta cranberry, se ji je reklo. Nikoli ni bilo dovolj zaloge.
Tako popularna je bila.
Prav, ne delaj tega.
Kaj? Ne poslušaš me.
Hej, vidva sta na vrsti.
Oh, ne, nisva čakala. Samo gledal sem.
Igrajva. -Kaj?
Igrajva malo. -Se šališ?
Nikoli v življenju te nisem videl igrati biljarda.
Ne, sem pa pred tabo kar dobro igral.
Bi jih razsula?
Ja.
In to nisem igral štirideset in nekaj let.
Hej, dobro.
Tukaj je. Tu imaš, Sparky.
Jaz? Ne. Ne pijem piva. -Poskusi enega.
Ne. Mehurčki. -Hej.
Gor gredo.
Jedel sem trapasto breskev.
Ni tako grozen.
Za božjo voljo.
Se da komu igrati za denar?
Ne, ne, ne. Nismo tu, da bi igrali za zaslužek.
Nič velikega. 10 dolarjev za igro.
Dobra ponudba, res, toda bojim se, da imava za nocoj dovolj.
25 dolarjev za igro?
Skromna popotnika sva, ki prihajava od daleč...
50 dolarjev.
...in samo potujeva skozi vašo skromno vas.
100 dolarjev za igro. -100 dolarjev, velja.
Kaj pa delaš? Kaj pa delaš? Boš zdaj igral za denar?
Ne moj, njegov denar.
Ne daj mi veliko priložnosti.
Dal ti bom to. Podaril ti jo bom.
Te lahko prosim za cigaret?
Svoje sem pozabil v žepu jakne iz leta 1961.
Oh, ja.
To je že bolje.
Kaj za vraga pa delaš? -Samo ena cigareta.
Ne bi smel...
Kaj... Ne, nehaj...
Če dr. Schneiderman sliši za to,
ti bom eno zavil.
Kakšna škoda. To pa nerad vidim.
Srce ti trga.
Vse se mi vrača.
Razbij jih. Ne stoj samo tam.
Tip je dober.
7 krogla
gre v luknjo.
Številka 3
gre z vidika.
Številka 9
gre po črti.
Številka 8! Ja!
Številka 8
zapira vrata.
Bravo, človek.
No, najlepše hvala.
To je bilo prav poživljajoče, toda verjamem, da
je moje delo v tem mestu
končano.
Se nismo zmenili za 100 dolarjev za igro?
Mislim, da smo, 100 dolarjev.
Ne spomnim se tega.
Ne?
Mislim, da ima moj odvetnik tu prav.
Mislim, da se mogoče moti.
Toda, hej,
res si odlično igral, dedi.
V redu, hej.
Hej! Dajte no! Dajte no, fantje.
Vidiš, to je razlog, zakaj sem opustil biljard.
Kaj? -Pretepi.
Saj ni pretepa.
Seveda je. Poglej.
Pomiri se, pomiri. Daj no. Hej, hej.
Pusti me.
Dajmo. Pusti me.
Pusti me!
Je že v redu. Ni kaj videti, ljudje.
Vse je pod nadzorom.
Samo majhen nesporazum, to je vse.
Veš, sklenil si posel,
moral bi se ga držati kot gospod.
Ne misliš tako? Osebno mi ni mar za denar.
Pravzaprav bi rad, da ga daš lastniku,
da uredi ta grdo opremo.
Vse kar hočem od tebe,
je iskreno in odkrito opravičilo.
Jej drek in crkni.
Oh, mojbog.
Veš, ko rečeš kaj takega,
moram jaz reči to.
Kaj sem naredil? Sem oba?
Oh, žal mi je.
Zagotovo sem bil prepričan, da te bom zgrešil.
Dobro sem. Dobro.
Fant, kakšen udarec sem mu dal.
Ja.
Moral sem biti čisto potrt.
Če sem čisto odkrit, sem moral biti potrt že od prej.
Saj veš, tvoja mati in vse.
Kaj? Kaj se pa smejiš?
To se dela na terapiji.
No, reči moram, da se počutim malo bolje.
Ja, zelo sem vesel zate.
Hej.
Poglej si no, kdo je tu.
Lepo te je spet videti.
Slišala sem, da dva mestna fanta divjata po našem kraju.
To sva midva.
To sta tista dva, o katerih sem ti pravila.
To je moja mama.
Pozdravljena.
Zdravo. Me veseli. -Ja. Sam Kleinman.
Upali sva, da vama lahko plačava coctail,
se odkupiva za obnašanje nekaj najinih bednih krajanov.
Ne, ne.
Ne, to bi bilo lepo od vaju, toda čisto nepotrebno.
Ni vama dovoljeno odkloniti.
Tak je zakon.
Kaj? Tak je zakon.
Zakon je zakon. Gremo.
Veš, moj mož je bil isti... Potovanje, delo, potovanje,
potem sem nekega dne spoznala,
saj veš, prav, se bom pa sama zabavala.
Takrat sem začela s tečajem korespondence,
in z vrtnarjenjem.
Vidiš, to je zdravo zame. Mislim, razumem to.
Ja, moral bi videti njen krompir in kumare.
Tako prekleto velika je.
Moja mama... Spomnim se enkrat, ko sem bil zgoraj v hiši...
Je vse v redu tu, gospod?
Dobro smo.
In ona je kričala, "Kje je tvoj oče?
Večerja je na mizi že od šestih."
Pa pravim, "Mami, nikoli ga ni bilo domov ob šestih,
in nikoli ga ne bo, veš. Zakaj se kar ne sprijazniš,
in si prihraniš to bolečino?
Mislim, naredi si življenje malo enostavnejše."
Veš kaj mi je rekla? -Kaj?
"Ker rada mislim, da vedno obstaja upanje."
Ja. Prav. Zdaj pa vidiš s čim se jaz ubadam.
"Vedno je upanje."
Prav. Naj te vprašam. Kdo je nor?
Nihče ni nor. -Ni?
Ne. -Po vseh teh letih,
še vedno pričakuje, da se bom spremenil?
Mislim, ves čas sem isti.
Nikoli ne presenečam, pa je še vedno presenečena.
Vem, in to mi trga srce.
Kaj? -Ker upa...
Mislim, vse... Ne vem. Kaj ne bi morali imeti upanja?
Kaj ni to tisto, kar nas preživlja?
Kaj ni to tisto, kar sili človeka naprej?
Ta je tak kot mora biti.
Oče, sprašujem...
Kaj? Človeka, praviš.
Prav. Ljudje upajo za svetovni mir, kajne?
Ali res mislijo, da bo?
Ne, verjetno ne, toda še vedno molijo, kajne?
Še vedno upajo.
Ja, ampak jaz nisem svetovni mir, jaz sem mož.
Oseba ne more nikoli biti,
kar druga oseba pričakuje, da bo.
Ker ni razumno. Imam prav ali ne?
Ja, ampak še vedno... -To je čudovito.
Izvoli, poskusi. Daj no, moraš...
Isto imam. -Vseeno. Poskusi moje.
Isto imam... -To je neverjetno!
Kaj?
Čisto isto je, kot imam jaz.
Če mi oprostite, moram iti...
Ja, seveda. Ja, ja.
Ja, kar.
Naj te vprašam - poročen si z drugo žensko, recimo...
Mama je poročena z drugim, prav? Torej je vse drugačno.
Kaj je s tabo?
Grem jaz z njo. -Ja, ja, seveda.
Kaj sva pa naredila? Sva ju preplašila?
Kaj misliš s tem, kaj je z mano?
Kaj? Dokončaj vprašanje? Kaj?
Kaj te toliko skrbi,
kaj se je dogajalo med tvojo mamo in menoj?
Kako to misliš, kaj me toliko skrbi?
Saj prav za to gre. -Kaj spremeni?
To je ves bit mojega življenja. To je... To je...
To je veliki beli slon v naši hiši.
Kaj?
Sranje. Vse sranje med teboj in mamo.
Nobenega sranja ni. -Ni sranja?
Kje je bilo sranje?
Kamorkoli pogledaš, povsod je sranje.
Traparija. -Oh, daj no.
Prav, o tem nismo govorili, pa res misliš, da nismo videli?
Misliš, da nismo vsi videli kazanja s prstom
in zavijanja z očmi?
Hej, ljubil sem tvojo mamo. -Vem.
Še vedno ljubim tvojo mamo. -Vem.
Tudi ona ljubi mene. -Seveda, ja.
Kaj torej praviš?
Pravim, poglej koliko ljubezni je zapravljene.
Mislim, obilica ljubezni,
potlačena v kupu sranja.
Odpel bom hlače.
Kar daj.
Prav, torej...
Prav, naj te vprašam nekaj.
Tak strokovnjak si.
Ti in tvoja žena... -Ja?
Nimata nobenega sranja?
Seveda imava. -Tako je.
Ti vse svoje sranje perfektno obvladuješ?
Ne, ne perfektno, toda...
Kaj? Ti kaj?
Prav. Kot ta hiša na deželi?
Mi je potrebna? Ne.
Toda, pomembna je njej.
Zato sem.. Poslušal sem jo.
Kaj res... Morala bi se mi zahvalit.
Kaj?
Če ne bi bil tak slab zgled,
se ji ne bi toliko posvečal.
No, saj vem, šališ se. Ne vem, mogoče.
Mislim, velikokrat...
Bosta še kaj kruha, gospoda?
Ne, dobro je.
Rezina sira, na kruhu s sezamom in čebulo?
Nič. Ne. Res je v redu.
Velikokrat so le malenkosti.
Poskušam z malenkostmi. Saj veš,
presenečenji ali drobnimi darili,
napišem kakšno kartico.
Kar, saj veš... Veš, ti...
Nikoli nisi bil tip za kartice.
Me pa ustreli.
Vprašal si me, "Kot kaj?" Zato ti govorim.
Verjemi mi, majhne kartice, majhni papirčki,
o čemerkoli že govoriš...
Verjemi mi, to ne bi čudežno osrečilo tvoje mame.
Kaj res? -Tako je.
Karkoli je že potrebovala, tega nisem imel, da bi ji dal.
Prav. In ko tega ni dobila od tebe,
na koga misliš, da se je potem obrnila, kaj?
Na koga misliš, da se je potem obrnila?
Koga?
Mene. -Tebe?
Ja. No, na vse nas.
Name celo bolj, kot na dekleta.
Zakaj? Ker si fant?
Ja. Ker... Ja. Mislim, nekaj...
Kaj hudiča pa se jima je zgodilo?
Nekdo jo je moral osrečiti, kajne?
Ugani kaj? Trudil sem se. Verjemi mi, da sem se trudil.
Ta oblak, ta... Senca razočaranja...
Nikoli se je nisem mogel znebiti.
Nikoli nisem mogel razbiti te žalosti.
Potem veš, o čem govorim.
Ja, vem.
Vem pa tudi, da
ne bi potrebovala ničesar od mene, če bi dobila...
Imamo tudi čudovite... -Pojdite stran!
Samo stran pojdite.
Ne bi potrebovala ničesar od mene,
če bi to dobila od tebe.
Kaj res? -Ja, res.
In sit občutka, da sem prekleti brezupnež,
ker nisem jaz tisti, ki jo je razočaral, ti si jo.
Ti si jo. Nikoli ti ni bilo mar.
Samo za svoj posel si skrbel
in, "Vse se bo še dobro končalo na koncu."
Pa veš kaj? Ni se. Ne deluje tako.
Mora ti... Mora ti biti mar.
Moraš se truditi in poskusiti. Kaj?
Poglej to pismo.
Mislim, kričala je po tebi, pa nisi slišal.
Zdaj pa si presenečen?
Štirideset let kasneje, je tvoja žena,
bog ve kje je, poskuša ugotoviti,
zakaj njeno življenje ni tako, kot je načrtovala.
Ti pa misliš, da se te to ne tiče, kaj?
Vse se te tiče.
Nisi opravil svojega dela. Tako je.
Nisi opravil svojega dela.
Hej.
Kakšna škoda dobrega zrezka.
Tepec sem.
Nisi. -Sem, sem.
Poslušaj...
Nisem imel pravice reči tega.
Ne. -Ne, ne, nisem.
Ne, upravičeno je bilo.
In še nekaj ti bom povedal.
Mogoče imaš prav.
Mogoče nisem mogel bolje, mogoče bi moral,
toda nisem.
Veš kaj?
Žal mi je.
V redu.
Misliš, da so dekleta v skrbeh za naju?
Mislim, da jim ne bo hudega.
Si vedel,
da je bilo to prvič po Rooseveltovi smrti,
da sem plesal s kom drugim poleg tvoje matere?
In?
Ni mi bilo všeč. Napačen občutek je bil,
napačna koža, napačen vonj.
Višina, njene roke.
Ni bil pravi občutek.
Kaj pa dela, Benny?
Bo sama živela?
Bo našla drugega, ki ji bo bolj všeč?
Zdaj?
Veš, nisva več otroka, tvoja mati in jaz.
Če hočeš spremeniti življenje, ga daj ko si mlad.
Kaj pa vem.
Ne vem kaj hoče. Ne vem kaj sem jaz storil.
Nič ne vem.
Se ti zvezde premikajo vse okrog?
Ja.
Meni tudi.
Slab vpliv si, poba.
Napil si svojega starega.
No... Žal mi je.
Kaj je tisto?
Veliki voz?
Kje pa gledaš? Kje, tam?
Tam.
Tisto? -Ja.
Ne vem.
Prav.
To sem si želel.
Vsi so v skrbeh za tvojo mamo
in kaj ona želi.
Zame
je to dovolj.
Sedeti.
Sliši se noro, kajne? -Ne, ne.
Ampak prisežem, mislim, da je to tisto.
Vse življenje delam,
varčujem, gradim.
Za kaj? Vse, kar sem kdaj v resnici želel je,
se usesti,
ne skrbeti za nič.
O, fant, že vem.
Verjemi mi, vem.
Veš kaj?
Mislim, da je tudi mama hotela le to.
Samo, da je ona hotela sedeti poleg tebe.
Prijazen fant, veš to?
To tequila govori.
Ne, prijazen fant si.
Hvala, da si moj fantek.
Slišal sem te z dekleti.
Mislim, da delaš prav.
Mislim, otrok pride na svet.
Kam bo pa šel? Lahko bi šel kamorkoli, kajne?
Lahko bi šel k nekim staršem na Kitajsko,
ali Timuktu, ampak nisi.
Prišel si k nama.
Zakaj? Kdo vraga ve?
Se je pa dobro izšlo.
No, hvala, da si moj očka.
V veselje mi je.
Povem ti,
da je vse, kar sem res kdaj želel,
zares,
v glavnem tole.
Benny?
Če je to taborjenje,
bi ga lahko pogrešal.
Kaj?
Njen zdravnik je odkril pred dvema tednoma.
Rekel ji je, da operacija ni možna.
Rekel je, "Približno šest mesecev."
Ne razumem. Mislim, kako je to mogoče?
Nikomur ni povedala. Ni...
Tudi dekletom ni povedala, dokler ni bila že v bolnišnici.
Odšla je na otok,
našla prijeten kotiček ob vodi,
in je...
Čisto sama je bila nekaj dni.
Počutila se je dobro.
Potem se ji je začelo... Začelo se ji je slabšati.
Oh, mojbog.
Ko je torej napisala tisto pismo iz hladilnika,
si je vse izmislila?
Ne, ni si izmislila.
Ni hotela biti sama.
Samo iz razlogov,
katerih nihče ni vedel.
Kako je to mogoče?
Pozdravljena, moja zaposlena fanta.
Zdravo.
V redu. V redu.
Poglej si jo.
Ni ti treba dramatizirati.
Nikamor še ne grem.
Pridi sem.
Kako si?
Bolje kot ti.
Kaj pravi zdravnik?
Oh, zdravnik.
Pravi, da sem stara gospa,
in da se to dogaja starim gospem.
Zakaj mi nisi povedala?
Misliš, da ti vse povem?
Veš, ti misliš, da boš večno živel,
ampak ne boš.
Živiš do enega dne, potem pa si nenadoma
opravil.
To je njihov veliki večno.
Še več obiskovalcev.
Charlene, to je moj mož, to pa moj sin.
Zdaj pa poznaš vse.
Prav, dajte dekletu malo zasebnosti.
Ja, ja.
Dobro.
Poglejva, če vas lahko...
Vi pa res hitro vozite.
Lepo, da te vidim.
Zdravo.
Hej, poglejte kdo je tu.
Zdravo. Kako si?
Pozdravljena, krasno dekle. Kako si, ljubica?
Lepo te je videti.
Zdravo. -Zdravo.
Zdravo. -Zdravo, ljubica. Kako si?
Usedi se, draga.
Torej, kakšna je kmetija?
Kakšna kmetija?
Hišo sta šla pogledat, na deželi ob jezeru.
Nihče mi nič ne pove.
Je bila lepa?
Nočem govoriti o tem.
Tisti kraj ni bil dober, ti pa povem tole.
Ta mož ti bo našel kmetijo.
Obljubljam ti to.
Nočem kmetije. -Kaj naj pa to pomeni?
Živeti na deželi? -Ja.
Saj veš, da ne bi nikoli hotela tega.
Ne veš?
Tvoja mama je to želela.
Ne... Ne jaz.
Ne, vem. Vem, da je...
Kaj praviš?
Da nočeš?
Žal.
Napačna žena.
Torej, ko... Ko sva vsako nedeljo pregledovala
časopisne oglase in si kazala
in jih izpostavljala, kaj je bilo to?
Tebi se je zdelo tako pomembno.
Kako, da tega nisi omenila prej.
Saj sem.
Le poslušal nisi.
Veš, Benny mi je pokazal tisto pismo.
Katero pismo?
To pismo.
Kje si ga dobil? -Benny.
Kaj se je zgodilo? Kaj sem spet storil?
Vedno sem se spraševala, kam je izginilo?
Ta ga je vzel.
Mislila sem, da sem ga vrgla v smeti ali kaj.
Čakaj malo. Čakaj malo.
Veliko stvari si povedala v tem pismu.
In hočem, da veš,
da nisem vedel.
Zdaj pa ko veš?
Zdaj, ko vem?
Zdaj ko vem, se počutim...
Počutim se slabo. Kaj misliš?
Počutim se usrano.
Poslušaj, ne verjemi vsemu, kar prebereš.
Kaj? Kaj pa...
Kaj... Kaj... Kaj pa praviš?
Kaj?
Kaj, nisi mislila, kar si napisala v pismu?
No...
Kaj?
Mogoče, takrat.
Takrat. -Takrat.
Ja. Kaj pa zdaj?
Kaj pa v vseh letih med takrat in zdaj?
Benny. Kaj pa delaš? -Čakaj.
Čakaj malo.
Ljudje se spreminjajo.
Saj veš.
Ne, to ni res.
Ne, ljudje se ne spremenijo.
Spremenijo svoja pričakovanja.
Se prilagodijo.
Kaj?
Sem se čutila razočarano? Ja.
Prav?
Si želim, da bilo kaj bolje?
Seveda si, ja, želim si, da bi bilo kaj bolje.
Kdo pa dobi, vse kar si želi?
Prav. V redu.
Kaj pa hočeš, da rečem?
Reci, kar si želiš povedati.
Čemu se zadržuješ.
Kar daj, velik fant je.
Kaj?
Zakaj si ga zapustila?
Resnica.
Odšla sem,
ker sem hotela videti, če lahko.
Hotela sem,
da nisem vzeta za samoumevno.
Plus,
veš zakaj še?
Vem, da ko me ne bo več,
ne boš vedel, kaj narediti.
Mislim, da se ne znajdeš najbolje sam.
Tako lahko vadiš,
vidiš, kako je. Veš?
In, če si me zaradi tega sovražil,
ni tako grozno.
Se boste že skupaj pogovorili.
Vidite, to je nekaj o moji mami.
Narejena je bila iz ljubezni.
Sredi vsega tega,
je ona skrbela za vse ostale.
Pod vso to jezo,
po vsem tem razočaranju,
je plamen še vedno žarel,
in ljubezen se je nadaljevala.
In še vedno je obdržala upanje.
Kljub vsemu, kar je vedela,
celo vsemu, kar je rekla,
je izbrala verjeti, da se res lahko kaj spremeni.
In moj oče,
hvala bogu,
po svoji zaslugi, in na presenečenje vseh,
se je uspel spremeniti.
Še vedno je imel v sebi zmožnost presenetiti.
Dobro, lahko pogledaš.
Slišal sem, da nisi nikoli šla.
Billijev cvetlični arboretum Svetovna razstava 1939
Zaprto je že nekako šestdeset let,
zato, veš,
veliko najboljših razstav ni več odprtih.
Po drugi strani,
po drugi strani pa, ni meja.
Oh, skoraj sem pozabil.
Imam nekaj malega zate.
Kaj pa poskušaš narediti, me ubiti?
Bi bila moje dekle?
Vzelo mi je petdeset let, da razumem.
In?
Nisem najhitrejši fant v mestu.
Zdaj pa, ko sem vse ujel, kaj praviš, da poskusiva znova?
Drugo rundo.
Rekla bova, da je bila prva runda vse do zdaj,
druga runda pa od danes naprej.
Kaj praviš?
Ti zveni kot načrt?
Tvoj ljubeči mož, Sam.
Prav.
Moji mami je uspelo preživeti poletje.
Tako dolga se je izkazalo, da je večnost.
Toda celo to večnost,
je bila najsrečnejša, kar sem ju videl skupaj.
Oče se je preselil k nam po tem.
Vsako jutro imamo sok grenivke,
in skupaj vsak večer gledava poročila.
Bil je poseben, čaroben čas.
Dokazal spet svoj, nikoli se ne ve,
se nekega jutra zbudimo, moj oče pa se ne.
Počutil se je čisto dobro.
Mislim le, da je res pogrešal svoje dekle.
Bilo je leto, polno presenečenj.
Nekaj mesecev kasneje, sva dobila še enega otroka,
fantka.
Poimenovala sva ga Martin Samuel, po obema.
Malček nikoli ni spoznal mojo mamo in očeta,
toda, ker nobena ljubezen ne sme biti zapravljena,
vam obljubljam, da bo slišal vse o njiju.
Prevod: ZoMk